‫שוב?‬
‫סליחה, אדוני!‬
‫מסוכן כאן למעלה.‬
‫הו, זו את.‬
‫אני באמצע הטלת כישוף,‬
‫אז אל תפריעי לי.‬
‫זה בסדר, אבל תחזור לחדר שלך.‬
‫אל תגידי לי שאת חושבת שאני סנילי.‬
‫כמובן שלא.‬
‫תפסיקי!‬
‫תעזבי.‬
‫מה יקרה אם הכישוף יצליח?‬
‫תגיד לי, איזה מין כישוף‬ ‫יצליח על גג בית החולים?‬
‫"שער"!‬
‫- בית חולים מרכזי -‬
‫שער?‬
‫אה, אתה מתכוון לגייטבול?‬
‫טמבלית! אמרתי, "שער"!‬
‫זה כישוף שפותח את הדלת לעולם אחר.‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫היי!‬
‫זה שלי!‬
‫הנה הוא! ממש הולך לו היום!‬
‫יש!‬
‫יותר מדי אגרסיבי!‬
‫תירוצים, תירוצים.‬
‫מוכנים, כולם?‬
‫- דף תוצאות -‬
‫הארו!‬
‫כן!‬
‫תודה.‬
‫תודה שבאתם.‬
‫עבודה טובה.‬
‫משחק נהדר!‬
‫ואו, הוא ממש לוהט!‬
‫יו!‬
‫ראית את הפרצוף של שינוזאקי?‬
‫איזו הרגשה נפלאה!‬
‫כי בפעם האחרונה הוא חסם אותך.‬
‫הוא היה פגיע בצד שמאל,‬
‫בדיוק כפי שאמרת.‬
‫אבל היית חסר סבלנות.‬ ‫אם היית מתקרב יותר לסל לקראת סוף המשחק,‬
‫היית קולע חמש נקודות נוספות.‬
‫חבל מאוד.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫התנועות שלך יכולות להיות יותר יעילות,‬ ‫אבל לא חשבת על זה.‬
‫זה מתסכל לצפות בזה.‬
‫אם אשתפר,‬
‫מספר המעריצות שלי יצא מכלל שליטה.‬
‫הארו! יו!‬
‫שמעתי שניצחתם במשחק היום.‬
‫כמובן.‬
‫היי, קוטונה.‬
‫אז, על מה דיברתם עכשיו?‬
‫על ה"מעריצות" שלו.‬
‫היי...‬
‫שוב אתה מנסה לבגוד למרות שאתה איתי?‬
‫מה?‬
‫יש לך רקורד מוכח.‬
‫ממש לא.‬
‫באמת?‬
‫מי שתה קפה עם תלמידת שנה א'‬
‫רק בכלל שהיא הביאה לו מתנה?‬
‫אאוץ'!‬
‫לא תהיה פעם נוספת.‬
‫את מרושעת.‬
‫אני אשחרר אותך היום.‬
‫דרך אגב!‬
‫מצאתי מקום טוב שמכין פנקייקים.‬
‫הפנקייק בטעם תפוז‬ ‫אמור להיות חמוץ ומדהים.‬
‫רוצה ללכת?‬
‫שוב היא מתחילה.‬ ‫החיבה של קוטונה לתפוזים חמוצים.‬
‫כי אני אוהבת אותם.‬
‫למה לא? בוא נלך לחגוג את הניצחון שלך.‬
‫נראה לי שזה קרוב.‬
‫החנות נמצאת למעלה...‬
‫אבל בואו נלך למקום אחר.‬
‫כן, את צודקת.‬
‫זה בסדר.‬
‫הגיע הזמן שהגלגל החמישי יעזוב.‬
‫תמשיכו בלעדיי היום.‬
‫היי, יו!‬
‫ברצינות, אל תדאגו. אני רגיל לזה.‬
‫מהר!‬
‫רגע!‬
‫- חנות הפרחים של סאקי -‬
‫ברוך שובך.‬
‫חזרתי.‬
‫ברוך שובך, יו.‬
‫תודה, ננאקו.‬
‫פתרתי את זה!‬
‫הצלחתי, נכון?‬
‫יפה מאוד.‬
‫אני יודעת.‬
‫המהלכים שלך יכולים להיות יותר יעילים,‬ ‫אבל אתה מתכנן מספיק.‬
‫זה מתסכל לצפות בזה.‬
‫נראה לי שאני ממש מתוסכל‬
‫ממשהו אחר.‬
‫אוי...‬
‫אני מרגישה רע על מה שעשיתי ליו היום.‬
‫בפעם הבאה נלך כולנו ביחד.‬
‫אם נלך בדרך הארוכה,‬ ‫יו יוכל להצטרף.‬
‫כן.‬ ‫-נתראה מחר!‬
‫תיזהרי בדרך הביתה.‬
‫גם אתה.‬
‫קוטונה?‬ ‫-הצילו!‬
‫מה? מה קרה?‬
‫מישהו עוקב אחריי! אני מפחדת!‬
‫איפה הארו?‬
‫התפצלנו כל אחד לדרכו.‬ ‫הוא לא עונה לטלפון!‬
‫איפה את עכשיו?‬
‫ליד הסמטה בשדרה הראשונה.‬
‫סאקי'לה, אני צריך טרמפ!‬
‫מה?‬
‫נכון מאוד, יום ההולדת של קוטונה כמעט הגיע.‬
‫- יו -‬
‫למה הוא לא עונה עכשיו?‬
‫מה קרה?‬
‫קוטונה נמצאת בסכנה.‬
‫סכנה?‬
‫אני לא יודע, אבל ייתכן‬ ‫שמישהו מוזר עוקב אחריה.‬
‫תמהרי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫תורידי אותי כאן.‬ ‫-כן!‬
‫תוכלי לנסות ליצור קשר עם הארו?‬
‫כן. אנסה לחפש אותה גם.‬
‫קוטונה!‬
‫תפסיק!‬
‫קוטונה?‬
‫קוטונה!‬
‫קוטונה...‬
‫אל תדאגי, את בסדר.‬
‫קוטונה. היי.‬
‫נזעיק אמבולנס תיכף ומיד.‬
‫מה... מה קרה?‬
‫הארו, מישהו דקר אותה.‬
‫קוטונה!‬
‫הארו, אסור להזיז אותה!‬
‫נזמין אמבולנס!‬
‫שתוק!‬
‫תהיה בשקט! מה עשית?‬
‫אני...‬
‫אני לוקח את קוטונה לבית החולים.‬
‫הארו!‬
‫לעזאזל!‬
‫הארו, לא!‬
‫הארו!‬
‫איפה אנחנו, לעזאזל?‬
‫ומה נסגר עם הבגדים האלה?‬
‫כן.‬
‫קוטונה נעלמה!‬
‫נכון, קוטונה!‬
‫איפה קוטונה?‬
‫הארו, הטלפון שלך!‬
‫כן!‬
‫מה?‬ ‫-זה...‬
‫מצפן.‬
‫מה קורה פה?‬
‫כלב?‬
‫איזה כלב מוזר.‬
‫קרה משהו?‬ ‫-הם באמצע הדרך.‬
‫נראה לי שמשכנו תשומת לב.‬
‫בוא נלך.‬ ‫-כן.‬
‫יש שם פחות אנשים.‬
‫יו! אתה...‬
‫מה?‬
‫מהר, הארו.‬
‫תסתכל על הרגליים שלך!‬
‫אני הולך?‬
‫הרגליים שלי... מה קורה?‬
‫פשוט התחלת ללכת!‬
‫קדימה, תנסה ללכת שוב.‬
‫כן.‬
‫מה זה?‬
‫מה קורה?‬
‫אין מצב...‬
‫ברצינות, מה קורה פה, יו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא יודע, אבל...‬
‫איפה אנחנו?‬
‫אולי בפארק שעשועים חדשני?‬
‫או אולי מצלמים פה משהו?‬
‫אז מה זה הדבר הזה?‬
‫רובוטים בצורת דינוזאורים.‬
‫כנראה שיש מחשב ששולט בהם.‬
‫הם נראים אמיתיים.‬
‫כן, זה נכון.‬
‫השריון נראה אמיתי מדי בשביל תחפושת.‬
‫זה אמיתי.‬ ‫-מה?‬
‫זה באמת עולם אחר.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫זו רק תיאוריה...‬
‫אבל קפצנו לתוך עולם אחר.‬
‫עולם אחר?‬
‫אז קוטונה נמצאת פה?‬
‫כן, קוטונה...‬
‫היא נפצעה, נכון?‬
‫זה היה רע, נכון?‬ ‫-רגע, הארו.‬
‫כפי שאתה רואה, הרגליים שלי החלימו.‬
‫אולי פציעות מחלימות בעולם הזה.‬
‫נכון! אתה צודק.‬
‫דאגות לא יובילו אותנו לשום מקום!‬
‫נכון. ראשית עלינו לנקוט פעולה.‬
‫אנחנו נמצא אותך, קוטונה.‬
‫זה בוודאי פאב.‬
‫מותר לנו להיכנס?‬
‫אל תתחסד. אנחנו בעולם אחר, לא?‬
‫ואו, זה ממש עולם אחר.‬
‫בהחלט.‬
‫היי, גבירתי!‬
‫תביאי את המשקאות!‬
‫תמשיכי להזרים אותם!‬
‫בבקשה.‬
‫אבל אתם בטוחים?‬
‫זה אמצע היום.‬
‫אנחנו שכירי חרב.‬
‫כשלא קורה שום דבר, לא זקוקים לנו.‬
‫נו, אין דבר טוב יותר מזמנים שלווים.‬
‫והעסקים פורחים, לא?‬
‫אני מניחה שכן.‬
‫יש פה מלא שיכורים.‬
‫שנשתה גם אנחנו?‬
‫לא.‬
‫טוב, כנראה שנשאל אותם אחד אחד.‬
‫לא, צריך לבחור מישהו שקל לדבר איתו.‬
‫היי, אתם.‬
‫אתם עומדים בדרך. זוזו.‬
‫כלב?‬
‫רק יש לו פרצוף של כלב.‬ ‫הוא לא כלב.‬
‫מה? אתם לא מוכרים לי.‬
‫מאיפה אתם?‬
‫מטוקיו.‬
‫טוקיו?‬
‫לא שמעתי על המקום הזה.‬
‫הוא מסריח מאלכוהול!‬
‫נו, טוב.‬
‫בכל מקרה, רציתם לשאול משהו, לא?‬
‫מה?‬ ‫-כן, בבקשה.‬
‫רוצים לשמוע על סיפורי הגבורה שלי?‬
‫כדאי לכם.‬
‫אה, לא...‬
‫זה לא העניין.‬
‫שם עמדתי, מול 200 אויבים,‬
‫רק עם הגרזן הנאמן שלי...‬
‫חמוץ!‬
‫אנחנו מחפשים מישהי.‬
‫מי?‬
‫מי? ובכן...‬
‫אישה בשם קוטונה.‬
‫אישה?‬
‫פרחחים חצופים שכמוכם.‬
‫מה לעזאזל.‬
‫יש לה ישבן יפה?‬
‫טוב, בסדר.‬
‫גברת קוטונה הזו עם הישבן החמוד...‬
‫אעזור לכם למצוא אותה.‬
‫באמת?‬
‫אז איך נראית הגברת הזו?‬
‫יש לה שיער עד הכתפיים והיא אדיבה.‬
‫העיניים שלה די גדולות.‬
‫זה לא יעזור לנו!‬
‫גזע, צבע עיניים וגיל.‬
‫היא כמעט בת 17.‬
‫בת 17? בשלה לקטיף.‬
‫מוזיקה לאוזניי.‬
‫שבע עשרה?‬
‫היא בגיל של הנסיכה אסטריד.‬
‫הנסיכה אסטריד?‬
‫בקרוב היא תחגוג את יום הולדתה ה-17.‬
‫היא גדלה והפכה לאישה נאה.‬ ‫הזמן בהחלט טס.‬
‫היא כל כך יפה.‬
‫זו קוטונה!‬
‫מצאנו אותה.‬
‫אבל זו הנסיכה אסטריד.‬
‫קוטונה היא הנסיכה?‬
‫לא אכפת לי.‬
‫איפה נמצאת הנסיכה הזו עכשיו?‬
‫בטירה, כמובן.‬
‫בטירה?‬
‫איפה הטירה?‬
‫בחוץ לכיוון צפון. כולם יודעים את זה.‬
‫הנה הטירה.‬ ‫-מהר!‬
‫אבל מדוע קוטונה היא הנסיכה?‬
‫אולי כשאנחנו מגיעים לעולם הזה‬ ‫אנחנו מקבלים תפקידים באופן אקראי.‬
‫אז אני מניח שאנחנו תושב א' ותושב ב'.‬
‫אבל אנחנו לא יודעים אם זו באמת קוטונה.‬
‫נדע כשנפגוש אותה.‬
‫הטירה נמצאת כרגע תחת אבטחה מיוחדת.‬
‫לא ניתן להיכנס אלא בהוראה ישירה של המלך.‬
‫סליחה, באנו לראות את הנסיכה אסטריד.‬
‫מי אתם?‬
‫תושב א' ותושב ב'.‬
‫לתושבים פשוטים אסור לראות את הנסיכה.‬ ‫לכו מכאן!‬
‫מפקדת האבירים ברטה. ברוכה השבה.‬
‫הגעתי.‬
‫תודה.‬
‫שמעתי שיש תפנית חדה במצבה של הנסיכה.‬
‫כן.‬
‫מצבה לא טוב.‬
‫יש משהו שנוכל לעשות?‬
‫כל מה שנוכל לעשות‬
‫הוא להישאר ערניים ולעמוד על המשמר.‬
‫נכון.‬
‫אפילו המרפאים הגדולים של הממלכה‬ ‫כבר הרימו ידיים‬
‫מול קללה כה חזקה...‬
‫אבל מי שפוגע בנסיכה אמור לסבול באותה צורה.‬
‫אפילו עם הרויאל אגיס שלה,‬ ‫הקללה פוגעת בה.‬
‫זה ממש מתסכל.‬
‫אם גם שר הקסמים‬ ‫ג‬‫נאוס ויסדן לא יכול לעזור,‬
‫זו בוודאי קללה עוצמתית.‬
‫כמה מאכזב.‬
‫תחסוך ממני את הסרקזם שלך.‬ ‫אני עושה ככל שביכולתי.‬
‫בארטון, זו לא קללה רגילה.‬
‫ג‬‫נאוס לא אשם.‬
‫אדוני.‬
‫המסדר של מאסטר זילוק יגיע בקרוב.‬
‫בכל הקשור לקללות,‬
‫אין מישהו שיודע יותר מהם.‬
‫לא נאבד אמונה, אדוני.‬
‫אנחנו המסדר של מאסטר זילוק.‬
‫באנו לראות את הנסיכה אסטריד.‬ ‫תנו לנו לעבור.‬
‫יש!‬
‫רגע, כדאי שנהיה זהירים. ‬
‫קדימה!‬ ‫-היי!‬
‫פסל של חתול?‬
‫זה הטעם של המלך?‬
‫אולי זה מישהו דגול מהעולם הזה?‬
‫זה כמו ממלכת החיות.‬
‫אנחנו מודים לכם שהגעתם כל הדרך לפה.‬
‫אם תוכלו להציל את הנסיכה,‬
‫המלך כמובן יתגמל אתכם בהתאם.‬
‫יש לנו תקוות גדולות.‬ ‫-מהר!‬
‫כן, אדוני.‬
‫קוטונה.‬
‫זו באמת קוטונה.‬
‫אין ספק.‬
‫בואו נתחיל.‬
‫"הדבר הרע לא יישאר‬
‫מה שפוגע בך יעזוב‬
‫קללות מרושעות לא מתאימות לנו‬
‫רוחות ושדים יתרסקו‬
‫הנה זה בא"‬
‫המילה שלי!‬
‫נסיכה...‬
‫בבקשה תצילו אותה.‬
‫מה זה אמור להיות?‬
‫נסיכה...‬
‫איך זה יכול להיות...‬
‫אדוני!‬
‫הוד מלכותך, תחזיק מעמד!‬
‫ניכר שהוא תשוש.‬
‫בארטון, קח את הוד מעלתו לחדר שלו.‬
‫כמובן.‬
‫קוטונה.‬
‫היא נראית קצת שונה.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫אם זו לא קוטונה, אז מי זו?‬
‫אתה צודק.‬
‫חייבים להציל אותה.‬
‫אבל מה אנחנו אמורים לעשות?‬
‫מה?‬
‫אוי, לא!‬
‫הארו, זוז!‬
‫מי נמצא שם? פורץ!‬
‫יו, אתה...‬
‫אתה!‬ ‫-נסיכה!‬
‫תתרחק מהנסיכה!‬
‫מה קורה פה?‬
‫מה עשית לנסיכה?‬
‫מי אתם, פורצים?‬
‫אני יו. זה הארו.‬
‫שחרר אותנו! לא עשינו שום דבר רע.‬
‫מה עשיתם בחדר של הנסיכה?‬
‫חיפשנו את החברה שלנו.‬
‫הנסיכה נראית בדיוק כמוה‬
‫אז באנו לראות אותה.‬
‫איזה שטויות אתם מקשקשים?‬
‫יו הוציא את הפגיון שהיה נעוץ בנסיכה. ‬
‫כדאי שתמציאו שקר טוב יותר מזה!‬
‫אתם מבינים שהוד מעלתו מודאג‬ ‫ממצבה של הנסיכה...‬
‫אבא!‬
‫הם דוברים אמת.‬ ‫-נסיכה!‬
‫לא יכול להיות... אסטריד!‬
‫אבא!‬
‫אסטריד.‬
‫אבא.‬
‫האם זה אומר שהקללה הוסרה?‬
‫אני מצטערת שהדאגתי אותך.‬
‫גם אני חזיתי במה שקרה.‬
‫זה נס! היא חזרה לעצמה!‬
‫הם גיבורים, לא פורצים!‬
‫איך...‬
‫אדוני, לאור מה שהם עשו,‬
‫אני מאמין שמגיעה להם הכרת תודה.‬
‫אתה צודק.‬
‫אתגמל את האנשים האלה.‬
‫לתגמל?‬
‫עכשיו, שחררו אותם.‬
‫קוטונה, את...‬
‫את קוטונה, נכון?‬
‫מה?‬
‫תודה שהצלתם את הנסיכה היום.‬
‫האנשים שלי ילוו אתכם לעיירה.‬ ‫תשמרו על עצמכם בדרך.‬
‫תודה רבה.‬
‫היא מזכירה קצת את אחותי, סאקי'לה.‬
‫אה, באמת?‬
‫היי! אתם התושבים מלפני כן!‬
‫הם הצילו את הנסיכה אסטריד.‬ ‫תפגין קצת כבוד!‬
‫כן, גבירתי!‬
‫הנה הם!‬
‫סוס לבן?‬
‫חיילים אמיתיים ליוו אתכם?‬
‫הלכנו לראות את הנסיכה.‬
‫מה אמרת?‬
‫זה על חשבונם.‬
‫הנסיכה לא הייתה קוטונה.‬
‫נכון.‬
‫הבנתי, אז אני מזכירה את החברה שלכם?‬
‫אשמח לפגוש אותה.‬
‫איפה קוטונה, לעזאזל?‬
‫איפה כדאי לחפש אותה בהמשך?‬
‫בנוגע לזה. אני עדיין מודאג בקשר לנסיכה.‬
‫למה אתה מתכוון, יו?‬
‫חשבתי שאנחנו מחפשים את קוטונה.‬
‫כן, אבל אני עדיין לא שקט.‬
‫מה עשית שם?‬
‫איך הצלחת לעשות את זה?‬
‫אין לי מושג. הגוף שלי פשוט זז.‬
‫כשהתקרבתי, לא קרה שום דבר.‬
‫מה אתה מנסה לומר?‬
‫זה בטח חלום.‬ ‫-מה?‬
‫אנחנו חייבים למהר ולהתעורר‬
‫מהחלום הילדותי הזה.‬
‫זה חלום?‬
‫קיבלנו גם תגמול.‬
‫אבל אם זה חלום, כנראה שזה לא משנה.‬
‫טוב, לפחות ניהנה עד שנתעורר!‬
‫הארו, חכה!‬
‫כמו שצריך!‬
‫אתה בוודאי עייף. תוכל להישאר כאן הלילה.‬
‫יש מיטה במחסן, אבל אתה צעיר, נכון?‬
‫כמובן.‬
‫גם החבר שלך.‬
‫אני אגיד לו אחר כך.‬
‫החדר נמצא במעלה המדרגות. הוא לא נעול.‬
‫הארו...‬
‫משהו לא מסתדר לי...‬
‫ערב טוב.‬
‫הגיבור מלפני כן.‬
‫כן...‬
‫סליחה, אבל שכחתי משהו בטירה.‬
‫איזה יצור שובב.‬
‫אני חייבת ללכת עכשיו?‬
‫זה נועד להגנתך.‬ ‫כמה פעמים אני צריך להגיד לך?‬
‫הוד מעלתו הורה לי‬ ‫לקחת אותך הלילה, ויהי מה.‬
‫בבקשה תחשבי גם על המצב שלי!‬
‫אבל אתה ממלמל יותר מדי, דנדי.‬
‫זה נורא!‬
‫רואה? אני בסדר גמור עכשיו.‬
‫אני רק צריכה לאכול‬ ‫את התפוזים החמוצים שאני אוהבת‬
‫ואהיה כמו חדשה!‬
‫תפוזים חמוצים? בדיוק כמו קוטונה.‬
‫מי שם?‬
‫חכה!‬
‫זה הגיבור שהיה כאן קודם.‬
‫שמך יו?‬
‫כן.‬
‫ובכן, רציתי לראות איך את מרגישה.‬
‫אני מצטער שהופעתי בפתאומיות.‬
‫זה בסדר. רציתי לדבר עם מישהו.‬
‫באמת?‬
‫אני לא יודע איך להגיד את זה...‬
‫אבל אני מניח שאת כמו נערה רגילה.‬
‫למען האמת, אני לא אוהבת להתנהג כמו נסיכה.‬
‫אני מתנהגת ככה כשאין אף אחד בסביבה.‬
‫היי, הנדי! הגיע הזמן להמריא!‬
‫כן!‬
‫זה מוכן ליציאה.‬
‫ובכן, אדוני הגיבור.‬
‫מותר לו לעלות?‬
‫כן. אחרי הכול, הנסיכה סוף סוף הסכימה ללכת!‬
‫נא לעלות.‬
‫כעת, כדי לטהר כל רוח רעה שנשארה בנסיכה,‬
‫נטוס לאגם הטוהר!‬
‫קדימה.‬ ‫-אוקיי!‬
‫ממריאים!‬
‫מה? ממריאים?‬
‫זה... זה עף?‬
‫קוטונה...‬
‫הרוח מקבלת את פנינו.‬
‫כן.‬
‫הציפורים האלה...‬
‫אומרים שהציפור האלוהית אבנרון‬ ‫היא בעלת ברית של גיבורים.‬
‫נדיר שהן מופיעות מול בני אדם.‬
‫מכאן, שימו לב.‬ ‫-כן.‬
‫אני מוכנה.‬
‫נסיכה, אם תעשי את הריקוד חותם-הקסם‬ ‫בצורה נכונה,‬
‫תוכלי לגרש את הרוחות הרעות.‬
‫אני יודעת.‬
‫האימונים שלך השתלמו.‬
‫תודה, דנדי.‬
‫אז כדאי שאלך לאסוף עלי צמחים.‬
‫כן, בבקשה.‬
‫הארו, גברת קוטונה עליה דיברת,‬
‫היא באמת נראית כמוני?‬
‫כן. לשתיכן יש המון כוח רצון‬ ‫ואתן אוהבות תפוזים חמוצים.‬
‫השוני הוא...‬
‫שקוטונה והארו הם...‬
‫הבנתי.‬
‫יש לך רגשות כלפי גברת קוטונה.‬
‫מה?‬
‫לא, זה לא המצב.‬
‫גברת קוטונה היא גם נסיכה?‬
‫לא, היא תלמידת תיכון רגילה.‬
‫אין מלכים ונסיכות בעולם שלנו.‬
‫אז אתה באמת מעולם אחר.‬
‫כן.‬
‫העולם שלנו ושלכם מתקיימים כעולם אחד,‬
‫כמו שני צדדים למטבע.‬
‫שני העולמות קשורים בצורה כלשהי.‬
‫נכון.‬
‫רבים מכירים את אגדות העולם שלכם,‬
‫אבל איש לא ראה אותו מעולם.‬
‫אבל אם באמת קיים עולם כזה,‬ ‫הייתי רוצה לבקר בו.‬
‫אני יודעת!‬
‫תספר לי עוד על גברת קוטונה.‬
‫מה?‬
‫בואי נראה... היא חכמה‬ ‫ואומרת את אשר על ליבה.‬
‫היא חולקת את האנרגיה שלה כשנמצאים איתה.‬
‫בדיוק כמוך כשאת מדברת עם דנדי.‬
‫הבנתי...‬
‫לא נראה לי שיש לי אנרגיה לחלוק עם אנשים.‬
‫לפעמים אני מרגישה בודדה.‬
‫אימא שלי נפטרה כשהייתי צעירה.‬
‫אבי הוא המלך,‬ ‫אז אסור לי לבכות לו כל הזמן.‬
‫רק עם דנדי אני יכולה להיות עצמי.‬
‫אבל יש לך המון נתינים.‬
‫כולם מתייחסים אליי יפה.‬
‫אבל זה...‬
‫משהו שנגזר מהנאמנות לנסיכה.‬
‫אין לי מישהו שאני יכולה לצחוק,‬ ‫לבכות ולהתווכח איתו.‬
‫לא כמוך וכמו הארו.‬
‫אני מקנאת בקוטונה שלכם.‬
‫יו!‬
‫בוא לכאן!‬
‫מה?‬
‫נסיכה?‬
‫רואה? זה ממש נחמד!‬
‫טוב!‬
‫אתה רוצה לבחון את הכוחות שלהם?‬
‫הכוח ששיחרר את הקללה הוא לא כוח רגיל.‬
‫אבל זה לא יכול להיות...‬ ‫הבחורים הצעירים האלה?‬
‫הדגלים השחורים שלחו בעבר מתנקשים‬ ‫פעם אחר פעם.‬
‫מי יכול לקבוע שהבחורים האלה לא יעשו זאת?‬
‫אז למה הם הצילו את הנסיכה?‬
‫כדי להתקרב אליך, אדוני.‬
‫מה?‬
‫יש שמועות שהדגלים השחורים‬
‫אוספים שכירי חרב ומתכוננים למרד.‬
‫אז באמצעות זה שנבטח במתנקשים,‬
‫הם מנסים להשיג מידע‬ ‫שיעזור להם לנצח במלחמה?‬
‫זה לא יקרה!‬
‫עליי להגן על הממלכה הזו‬
‫למען אחי הבכור.‬
‫השלום הגיע בזכות השמדת בלאדון,‬
‫אבל המון דם נשפך באותו יום.‬
‫עלינו להגן על השלום.‬
‫אחרת, מותו של הנסיך סדולוס יהיה לשווא.‬
‫אתה ער.‬
‫האוכל שקיבלנו לא רע.‬
‫כן.‬
‫למרות שנרדמנו והתעוררנו, החלום ממשיך.‬
‫בוקר טוב!‬
‫בוקר טוב.‬
‫ישנתם טוב?‬ ‫-כן!‬
‫יש לכם אורח.‬
‫באתי למסור הודעה מהוד מעלתו!‬
‫"כתגמול על מה שעשיתם אתמול,‬
‫אני מזמין אתכם למפגן של קרב חרבות."‬
‫תתכוננו לבוא איתי.‬
‫יו! הארו!‬
‫תודה שהגעתם.‬
‫הוד מעלתו אסיר תודה‬ ‫על שהצלתם את הנסיכה.‬
‫הכוחות שלכם מרמזים‬
‫שאתם בוודאי גם סייפים מצטיינים.‬
‫כעת תשתתפו בקרב חרבות מבוים!‬
‫אנחנו מבקשים שתפגינו את היכולות שלכם‬ ‫עבור הוד מעלתו.‬
‫מה לעזאזל? חשבתי שזה תגמול.‬
‫מה קורה פה?‬
‫קדימה!‬
‫מהר!‬
‫הם עבדו עלינו.‬
‫בכל מקרה, נתמקד בלהגן על עצמנו‬ ‫ולמצוא דרך להימלט.‬
‫לאן נוכל לברוח?‬
‫תראו לי מה אתם יודעים!‬
‫מה זה?‬
‫מה זה צריך להיות?‬
‫אבא, מה אתה עושה איתם?‬
‫נסיכה, אל תדאגי. זה רק קרב ידידותי.‬
‫חוסר כבוד כזה כלפי משרתי הממלכה שלנו‬ ‫הוא דבר בלתי נסלח.‬
‫הארו!‬
‫אל תכעס עליי.‬
‫יו...‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫איכשהו, אני יודע להשתמש בחרב.‬
‫אז, התפקידים שלנו הם לא תושב א' ותושב ב',‬
‫אלא סייף מצטיין א' ו-ב'.‬
‫ייתכן.‬
‫קדימה!‬
‫היי!‬
‫הצמד הזה...‬
‫עובד מצוין ביחד.‬
‫כאילו שיש שני אנשים שהם אותו אדם.‬
‫מספיק!‬
‫המיומנויות שלכם יוצאות מן הכלל.‬ ‫בוא לכאן, שניכם.‬
‫למה אתה עושה את זה, אבא?‬
‫אנחנו עוצרים אתכם.‬
‫מה?‬
‫אתם תועברו לטירה לתחקור.‬
‫שני אלה הצילו אותי.‬
‫הכוח שהסיר את הקללה‬ ‫ויכולת הלחימה יוצאת הדופן...‬
‫ייתכן שהם מתנקשים של הדגלים השחורים ‬
‫שהגיעו להרוג את המלך.‬ ‫לא נוכל לקחת את הסיכון.‬
‫זו האשמת שווא!‬
‫נמאס לי. זה חלום, נכון?‬
‫כל זה!‬
‫הארו, בוא נחזור לעולם שלנו.‬
‫מה? איך נעשה זאת?‬
‫הגורם לקפיצה בין העולמות מופיע כנראה‬ ‫כשחיינו בסכנה.‬
‫נקפוץ לתוך הלהבות האלה.‬
‫אתה רציני?‬
‫חייבים לקחת סיכון.‬
‫שלוש, שתיים, אחת...‬
‫עכשיו!‬
‫ייתכן שהם נוסעים בין עולמות?‬
‫נוסעים בין עולמות?‬
‫סוף סוף התעוררנו מהחלום.‬
‫איפה קוטונה?‬
‫הארו! יו!‬
‫קוטונה!‬
‫מה?‬
‫מה קרה, הארו?‬
‫כלום.‬
‫שום דבר.‬
‫מה? אתה מפחיד אותי.‬
‫קוטונה...‬
‫שניכם מתנהגים בצורה מוזרה.‬
‫למה אתם עם תלבושת ביום ראשון?‬
‫מה איתך? קרה אתמול משהו שונה?‬
‫ראיתי פה משהו מטורף אתמול.‬
‫משהו מטורף?‬
‫כן, נהג שנרדם על ההגעה התנגש בבניין.‬
‫תאונת דרכים?‬
‫- נהג משאית נרדם על ההגה‬ ‫והתנגש באוטובוס -‬
‫אנשים נהרגו.‬
‫האנשים האלה...‬
‫תאונות גדולות הן מפחידות.‬
‫- בית חולים מרכזי -‬
‫עולם אחר?‬
‫משם הגעת, אדוני?‬
‫נכון מאוד.‬
‫זה מקום יפהפה.‬
‫הו...‬
‫העולם האחר מקושר לעולם הזה.‬
‫האנשים הנבחרים יכולים לעבור בין העולמות.‬
‫גם אני רוצה ללכת לשם!‬
‫ביום מן הימים.‬
‫אבל יש כלל ברזל בין העולם האחר לעולם הזה.‬
‫כלל?‬
‫יש אנשים שחייהם מקושרים בין שני העולמות.‬
‫אלו שחייהם מקושרים,‬
‫נוטים לאהוב את אותם דברים‬ ‫או שיש להם תכונות דומות.‬
‫חיים מקושרים?‬
‫הקשר בין אסטריד וקוטונה‬ ‫עולה בקנה אחד‬
‫עם מה שאמר לי הזקן בבית החולים‬ ‫כשהייתי בן חמש.‬
‫אני לא מבין את הכוונה שלך.‬
‫קוטונה, תזרקי!‬
‫כל הכבוד, קוטונה!‬
‫קוטונה הייתה בחיים.‬
‫כמובן.‬
‫אבל ראית שהיא נדקרה וגססה.‬
‫כנראה שחלמנו.‬
‫לא, אני חושב שזה היה אמיתי.‬
‫זו רק התיאוריה שלי...‬
‫אבל בגלל שהצלנו את אסטריד‬
‫גם קוטונה ניצלה.‬
‫כי החיים שלהן מקושרים?‬
‫ואם כן?‬ ‫-מה?‬
‫אני לא יודע מי זה הזקן הזה,‬
‫אבל דבר אחד בטוח.‬
‫קוטונה מתרוצצת כאן עכשיו, מלאת אנרגיה.‬
‫כבר לא חשוב אם העולם ההוא היה חלום או לא.‬
‫זה לא הכול. השלושה שהיו בתאונה...‬
‫הם נראים כמו המרפאים שנעלמו מולנו.‬
‫יש לך חתיכת דמיון מפותח.‬
‫מיקי, עבר המון זמן.‬
‫אני יוסוקה נינומיאה.‬
‫מה? יו?‬
‫גדלת כל כך!‬
‫כשהייתי בבית החולים,‬
‫היה פה איש זקן, נכון?‬
‫הזקן הזה עדיין פה,‬
‫אבל קשה לשלוט עליו.‬
‫מה? הוא נעלם?‬
‫זה קורה לעיתים קרובות. הוא ממש עושה צרות.‬
‫הזקן בטח עבר לעולם האחר.‬
‫הבנתי שאתה משתחרר מחר.‬
‫זה נפלא.‬
‫אני מקווה שגם אתה תשתחרר בקרוב, אדוני.‬
‫בקרוב אעזוב לעולם אחר.‬
‫עולם אחר? גם אני רוצה!‬
‫רק גיבורים נבחרים יכולים לעבור לעולם אחר.‬
‫אבל אם תהפוך לגיבור,‬ ‫אני משוכנע שגם אתה תוכל להגיע לעולם אחר.‬
‫באמת?‬
‫ובנושא אחר...‬
‫קוטונה טקאשינה תיעדר מבית הספר לזמן מה‬ ‫בשל סיבות רפואיות.‬
‫אימא שלה התקשרה הבוקר.‬
‫אנחנו לא יודעים את הפרטים,‬
‫אבל היא ביקשה שלא נדאג...‬
‫גידול ממאיר?‬
‫הם בטח צוחקים עלינו.‬
‫אבא שלי המליץ להיבדק,‬
‫וזה מה שהם מצאו.‬
‫א... אבל את...‬
‫היית מלאת אנרגיה!‬
‫ככל הנראה נותרו לי שלושה חודשים לחיות.‬
‫שמעתי את אימא ואבא שלי מדברים.‬
‫זה מגוחך.‬
‫זה בלתי אפשרי!‬
‫אז, אתם יודעים...‬
‫אם תוכלו להתייחס אליי כמו תמיד‬
‫בזמן שנותר לי...‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫שעות הביקור כבר הסתיימו.‬
‫קוטונה, אני אלך איתך...‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫למה?‬
‫למה זה קורה לקוטונה?‬
‫הארו, בוא נחזור לעולם האחר.‬
‫גם האיש הזקן קרא לזה העולם האחר.‬
‫הוא אמר שהחיים שלנו מקושרים,‬
‫והם נשלטים על ידי כלל נוקשה.‬
‫ייתכן שהנסיכה שוב נמצאת בסכנה.‬
‫זו הסיבה שקוטונה...‬
‫איך אתה מדבר במצב הזה?‬
‫אתה צוחק?‬
‫הארו...‬
‫אולי זה ההפך.‬
‫אולי אסטריד הייתה אמורה למות,‬
‫אבל בגלל שהצלנו אותה,‬ ‫קוטונה תמות במקומה!‬
‫זה יהיה כלל נוקשה!‬
‫זה לא יכול להיות!‬
‫טוב, יו.‬
‫בוא נחזור לעולם האחר.‬
‫אבל...‬
‫אני אהרוג את אסטריד כדי להציל את קוטונה!‬
‫הארו, אתה...‬
‫אתה לא יכול לעשות את זה!‬
‫אעשה הכול כדי להציל אותה,‬
‫אפילו אהרוג מישהו!‬
‫נמאס לי מהפנטזיות שלך!‬
‫העולם האחר, כן?‬
‫איפה יו?‬
‫איפה המקום הזה?‬
‫מה זו המפלצת הזו?‬
‫ברוך הבא,‬
‫לטירה השחורה שלנו.‬
‫מי אתה?‬
‫קוראים לי גלרות'.‬
‫ואתה יכול לעבור בין שני העולמות.‬
‫האגדה מספרת שיש לך‬ ‫את הכוח להציל את העולם.‬
‫"נוסע בין עולמות."‬
‫נוסע בין עולמות?‬
‫הנוסע הארו.‬
‫למה שלא תשתמש בכוח הזה‬ ‫כדי לתקן את הטעות הזו?‬
‫ברחת פעם אחת,‬
‫ואתה מעז להראות את הפרצוף שלך שוב?‬
‫החיים של חברתי קוטונה בסכנה!‬
‫החיים של קוטונה ואסטריד מקושרים!‬
‫זה אומר שגם הנסיכה בסכנה!‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫הנסיכה בסדר גמור. היא עם דנדי‬ ‫ותחת אבטחה כבדה של שומרים!‬
‫החיים המקושרים עליהם אתה מדבר,‬ ‫אתה מתכוון לאגדה על עולם אחר?‬
‫מה היסודות לטענה שלך?‬
‫כשהסרתי את הקללה שהוטלה על הנסיכה,‬ ‫קוטונה ניצלה פעם אחת.‬
‫וגם ברטה...‬
‫היא נראית כמו אחותי סאקי'לה בעולם שלנו.‬
‫אתה עדיין ממשיך?‬
‫סאקי'לה...‬
‫איזו דרך חסרת כבוד להתייחס לאחות גדולה.‬
‫האם ידעת כי מספר החיים הכולל‬ ‫בעולמות שלנו מוגדר מראש?‬
‫מספר החיים הכולל?‬
‫נכון מאוד.‬
‫אם אתה מפר את הכלל הזה בעולם הזה‬
‫ומציל חיים שנועדו למוות,‬
‫אדם בעולמך משלם את המחיר.‬
‫בדיוק.‬
‫זה אומר שאת אסטריד, שהייתה אמורה למות,‬
‫צריך להרוג.‬
‫זו האמת! הגעתי מעולם אחר!‬
‫אז אתה אומר שאתה אכן נוסע בין עולמות.‬
‫זה לא משנה.‬
‫אני רק רוצה להציל את אסטריד וקוטונה!‬
‫יש לי דוח!‬
‫קיבלנו דיווח על מרד של הדגלים השחורים.‬
‫מה?‬
‫האם זו הסכנה לנסיכה שדיברת עליה?‬
‫ייתכן.‬
‫בבקשה, התכוננו להגן על הנסיכה!‬
‫ראשית, עליך להתוודות!‬
‫על מה?‬
‫חברך הוא חלק משורות הדגלים השחורים.‬
‫זה לא יכול להיות!‬
‫תקשיב טוב.‬
‫אתה תתקוף את הנסיכה של אוורמור,‬ ‫כחלק מהדגלים השחורים.‬
‫זה כדי להציל את זו שאתה אוהב. אל תהסס.‬
‫אני לא מהסס,‬
‫אבל עדיין עליי להרוג אדם.‬
‫זה דורש נחישות רבה.‬
‫אמרת שהעולם הזה הוא רק חלום.‬
‫זה לא משנה כל כך אם הורגים אנשים בחלום.‬
‫יחידת הגששים הגאה שלנו, עיני הנץ,‬
‫זיהתה את חברך עם חיילים אחרים.‬
‫האם חברך הארו הוא מתנקש?‬
‫הוא לא חלק מהדגלים השחורים.‬
‫הוא...‬
‫פשוט דואג מאוד לקוטונה.‬
‫אדוני, גנאוס, בבקשה תאמין לי!‬
‫טוב, מכיוון שאתה מתעקש...‬
‫אתה בעצמך תהיה המגן של הנסיכה‬ ‫ותצטרף לכוחות הלחימה שלנו.‬
‫אתה תהרוג את הארו,‬ ‫שכן הוא חלק מכוחות האויב.‬
‫אם תעשה זאת, נאמין שאינך אויב.‬
‫אדוני, מה אתה אומר?‬
‫יפה מאוד. אני ממנה אותך למגן הנסיכה.‬
‫תקשיב טוב. גם אם אתה והאויב‬ ‫מתים זה מחרבו של זה,‬
‫אתה תגן על הנסיכה.‬
‫יו.‬
‫אסטריד.‬
‫שמעתי מ‬‫ג‬‫נאוס.‬
‫בגלל שאני ניצלתי,‬
‫קוטונה היקרה שלך...‬
‫זו לא אשמתך, אסטריד.‬
‫אסטריד, מה את...‬
‫אימי יצרה את הפגיון הזה בעזרת קסם.‬
‫לחשי הגנה אינם משפיעים על הפגיון זה.‬
‫אם הכוח שירשתי ישמש לרוע,‬
‫אאלץ להשתמש בפגיון הזה.‬
‫הפגיון הזה יכול לקחת את חיי.‬
‫עכשיו, הרוג אותי בעזרת הפגיון הזה!‬
‫רק אז תהיה חופשי מהחרטות שלך.‬
‫חרטות? אין בי שום חרטות!‬
‫יש לך.‬
‫על ידי הצלת חיים של מישהו מעולם אחר,‬
‫אתה תוהה אם הרסת חיים של מישהו שיקר לך.‬
‫החיים שלי‬
‫הם אלו שהצלת.‬
‫למען גברת קוטונה היקרה לך ולהארו,‬
‫אתן לך את חיי.‬
‫אין סיכוי שאוכל לעשות זאת.‬
‫למה לא?‬
‫זה לא בסדר לקחת את החיים של מישהו‬ ‫כדי להציל חיים של אדם אחר.‬
‫באמת?‬
‫אם האדם הזה באמת חשוב לך,‬
‫לא תרצה להציל אותו‬
‫לא משנה איזה פשע עליך לבצע?‬
‫אעשה הכול כדי להציל אותה...‬
‫אפילו אהרוג מישהו!‬
‫אסטריד...‬
‫אז אין בך נחישות?‬
‫להקריב משהו כדי להציל מישהו יקר לליבך?‬
‫נחישות?‬
‫אם הייתי במקומך,‬
‫הייתי משתמשת בפגיון הזה‬ ‫כדי להציל את חיי אהובי.‬
‫כעת זה הזמן להחליט‬
‫מי באמת חשוב לך.‬
‫ולהחליט להציל אותם.‬
‫נסיכה...‬
‫בבקשה, הקשיבי לדעתי.‬
‫דנדי...‬
‫גם אני מכיר את האגדה‬
‫על נשמות בעולם הזה‬ ‫שמקושרות לנשמות בעולם האחר.‬
‫אבל שאדם ימות כדי להציל אדם אחר?‬
‫את באמת חושבת שזה נכון?‬
‫בדיוק!‬
‫אני עדיין לא יודע כיצד החיים מקושרים.‬
‫אני רוצה להציל גם אותך וגם את קוטונה.‬
‫לא, אני אציל אותך.‬
‫האמיני לי, בבקשה.‬
‫יו...‬
‫לדגלים השחורים אין סיכוי נגדנו!‬ ‫אנחנו נמחץ אותם!‬
‫אנחנו סומכים עליכם, שיכורים!‬
‫תשאירו את זה לנו!‬
‫תכינו את המשקאות!‬
‫הם הצליחו לפרוץ!‬
‫לסגת!‬
‫זה...‬
‫מה קרה? איבדת את האומץ שלך?‬
‫כדי להגן על אלו שאתה אוהב,‬ ‫עליך להרוג אחרים.‬
‫זו מהות המלחמה.‬
‫אני יודע.‬
‫במקרה הזה, הגיע הזמן לנהל "מלחמה" משלך.‬
‫כן.‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫הארו נמצא פה.‬
‫אני חייב ללכת.‬ ‫-חכה!‬
‫האם תוכל להילחם בהארו?‬
‫אם תצא לשם ללא נחישות, אתה תמות.‬
‫עדיין, אני רוצה להגן עלייך.‬
‫יו!‬
‫הוד מעלתך!‬
‫יש לנו בעיה!‬
‫הם פרצו את שער הטירה.‬
‫עיירת הטירה היא שדה קרב כעת!‬
‫לאויב יש 20,000 חיילים.‬
‫בקצב הזה, הם עלולים להגיע אפילו לכאן!‬
‫איך זה יכול להיות?‬
‫אדוני, אין צורך לדאוג.‬
‫כוחותינו הכריעו‬ ‫אפילו את הממלכה האדירה של בלאדון.‬
‫כדאי שנבטח בכוחותינו לעת עתה.‬
‫לעזאזל!‬
‫עם המומנטום של האויב,‬
‫הם עשויים לפרוץ את קו ההגנה הסופי.‬
‫כעת נעזור להגן על הטירה!‬
‫כן, גבירתי!‬
‫מי אתה?‬
‫אני באואר לינדן מהגדוד השביעי!‬
‫זכור את פרצוף הכלב שלי!‬
‫הבנתי.‬
‫טוב, באואר. בוא אחריי!‬
‫כן, אדוני!‬
‫זה...‬
‫זו עבודתם של לוחמי הדגלים השחורים.‬
‫זה מעצים את כוחותיך.‬ ‫זה מוצא חן בעיניך?‬
‫מה קורה עכשיו?‬
‫בקרוב נצליח למוטט‬ ‫את קו ההגנה האחרון של הממלכה.‬
‫אתה תפרוץ לטירה,‬
‫תנצל את הבלאגן, ותתקוף את הנסיכה אסטריד.‬
‫יש לך ספקות? אמרתי לך.‬
‫כדי להגן על אלו שאתה אוהב...‬
‫אני יודע! כבר הכנתי את עצמי!‬
‫זה חלום, נכון?‬
‫נכון, יו?‬
‫אחריי!‬
‫אתה יכול לקחת את החיים‬ ‫של מי שאתה אוהב במו ידיך.‬
‫אסטריד.‬
‫אבא, בקצב הזה...‬
‫בארטון וברטה עושים ככל שביכולתם.‬
‫הרגעי.‬
‫זה הזמן להשתמש במורנסטאר.‬
‫היא עשויה להכניע את האויב.‬
‫החרב המקודשת האגדית, מורנסטאר...‬
‫אבא! מורנסטאר היא אוצר‬ ‫שהועבר מדור לדור בממלכה שלנו.‬
‫הכספת...‬
‫היא לא שם.‬
‫מורנסטאר נעלמה.‬
‫אבל ראיתי את מורנסטאר.‬
‫החרב הזו מזויפת.‬
‫מה? מזויפת?‬
‫כדי לבסס את כוחנו מול הממלכות האחרות,‬
‫האובדן של מורנסטאר נשמר בסוד.‬
‫זה לא יכול להיות.‬ ‫אז הקיום של מורנסטאר הוא שקר.‬
‫אבי השתמש בכוח שלה פעם‬ ‫כדי להרוס את בלאדון.‬
‫מאז, החרב נעלמה מהממלכה שלנו.‬
‫החרב זעמה על אבי‬ ‫בגלל שהוא השתמש לרעה בכוחו.‬
‫הארו!‬
‫המטרה היא הנסיכה!‬ ‫תקפו אותה בכל הכוח!‬
‫עלינו להגן על הנסיכה ויהי מה.‬
‫נגן עליה גם אם זה יעלה לנו בחיינו!‬
‫לא נאפשר לכם לעבור!‬
‫פנו דרך. אני עומד לתקוף את הנסיכה!‬
‫לא ארשה זאת!‬
‫לתקוף!‬
‫הוא נהיה חזק כל כך...‬
‫כדי להגן על אלו שאתה אוהב,‬ ‫עליך להרוג אחרים.‬
‫זו מלחמה.‬
‫הארו!‬
‫יו...‬
‫הארו, לא ארשה לך להתקדם.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫חזרתי להשיב את חייה של קוטונה.‬
‫אם תהרוג את אסטריד,‬
‫אתה עלול לגרום למותה של קוטונה.‬
‫אתה לא מבין?‬
‫מפני שהצלנו מישהו שהיה אמור למות,‬
‫עכשיו נטל המוות רובץ על קוטונה.‬
‫אז אעשה את מה שאני חייב לעשות.‬
‫אקח בחזרה את חייה של הנסיכה‬ ‫כדי להציל את קוטונה!‬
‫אתה טועה, הארו!‬
‫אתה זה שטועה!‬
‫קוטונה חשובה לי יותר מכל דבר אחר!‬
‫אל תפריע לי!‬
‫אם תפריע, אאלץ להרוג גם אותך!‬
‫תפקח עיניים, הארו!‬
‫נכון, אני צריך להתעורר.‬
‫אם זה חלום, בבקשה תתעורר מהר.‬
‫יו!‬
‫האויב הגיע לחזית הטירה!‬
‫עלינו להגן עליה ויהי מה!‬
‫זו...‬
‫מפקדת האבירים, ברטה.‬
‫היא אישה מסוכנת.‬ ‫ניקח אותה ונוציא אותה להורג.‬
‫זוז הצידה, יו!‬
‫לא! בדיוק כפי שאתה רוצה להגן על קוטונה,‬
‫גם לי יש דברים שאני רוצה להגן עליהם.‬
‫אז אני מניח שאיש מאיתנו לא יכול לסגת!‬
‫נכון מאוד!‬
‫הארו, בוא נפסיק עם זה כבר.‬
‫תהרוג אותי.‬
‫אם לא תהרוג אותי, אני אהרוג את הנסיכה.‬
‫כבר קיבלתי החלטה‬
‫להגן עליה ויהי מה!‬
‫אתה מוכן לעשות את אותו הדבר?‬
‫אתה ואני תמיד היינו חברים.‬
‫חשבתי שנישאר חברים לעד.‬
‫למה אנחנו מנסים להרוג אחד את השני?‬
‫תבעט!‬
‫יופי!‬
‫לעזאזל...‬
‫אוי, לא!‬
‫הוא ענק! בואו נברח.‬
‫טיפש! זה רק כלב.‬
‫אל תברח.‬
‫אני לא מסוגל!‬
‫גם אני לא.‬
‫היי!‬
‫לעזאזל! אני רץ?‬ ‫לרגליים שלי יש רצון משלהן.‬
‫האם אני עומד למות?‬
‫בוא הנה, כלב טיפש!‬
‫מכאן!‬
‫הוא...‬
‫אתה חזק.‬
‫אפילו בכיסא גלגלים.‬
‫אתה חלש. למרות שרצת מהר.‬
‫מה?‬
‫הרגליים שלך...‬
‫מה קרה?‬
‫הייתי במטוס שהתרסק כשהייתי תינוק.‬
‫הייתי הניצול היחיד.‬
‫הייתי רק תינוק,‬
‫אז אני לא זוכר את אימא ואבא שלי.‬
‫אבל אל תרחם עליי.‬
‫אני בסדר גמור.‬
‫אתה לבדך בעולם?‬
‫הגברת מחנות הפרחים אימצה אותי.‬
‫היא אישה טובה מאוד.‬
‫אני מרגיש יותר בר מזל מילד מפתח‬
‫עם משפחה ללא אהבה.‬
‫אני מניח שגם אתה לא אוהב לוותר.‬
‫היי, בוא נהיה חברים!‬
‫חברים?‬
‫אני הארו!‬
‫אני יו...‬
‫כנראה שאנחנו כמו נשמות תאומות.‬
‫מאיזו בחינה?‬
‫מהמון בחינות!‬
‫חלפו שלוש שעות מאז שהאש‬ ‫פרצה במלון גרנד אנג'ל, אבל...‬
‫חזרתי?‬
‫היא טרם כבתה‬
‫ופעולות החילוץ עדיין בעיצומן.‬
‫אנחנו חוזרים...‬
‫קוטונה!‬
‫קוטונה ישנה.‬
‫כואב לה, אז נתנו לה משככי כאבים.‬
‫המצב שלה מחמיר.‬
‫הארו...‬
‫הארו, מספיק עם הטירוף הזה.‬
‫ככל שאתה מתקרב לנסיכה,‬ ‫כך המצב של קוטונה מחמיר.‬
‫טירוף?‬
‫ראית? לאש במלון,‬ ‫ולקרב בממלכה יש תהודה.‬
‫מה שאנחנו עושים בעולם האחר‬
‫משפיע על מה שקורה פה!‬
‫ממש לא אכפת לי!‬
‫אשאר כאן לצידה של קוטונה!‬
‫הארו, בבקשה!‬
‫בוא נחזור לעולם האחר ונפסיק להילחם.‬
‫אחרת יקרה משהו נורא!‬
‫לא תוכל לשנות את דעתי.‬
‫אני אהרוג את הנסיכה.‬
‫הארו, הם נתנו לך מידע כוזב!‬
‫איך אתה יודע?‬
‫זו...‬
‫מפקדת האבירים, ברטה.‬
‫היא אישה מסוכנת.‬ ‫ניקח אותה ונוציא אותה להורג.‬
‫בוא נוודא. בוא איתי, הארו!‬
‫את סאקי'לה? איפה אחיך?‬
‫אחי?‬
‫אל תשחקי אותה. יש לך אח עם בעיות ברגליים.‬
‫אתה מתכוון ליו? מה אתה צריך מיו?‬
‫טוב, בסדר. ראשית אפטר ממך.‬
‫סאקי'לה!‬
‫מי זה?‬
‫סאקי'לה, בואי נברח!‬
‫תעלו!‬
‫מה זה היה?‬ ‫-זה לא אנושי.‬
‫הוא רודף אחרינו!‬
‫מה? מה קורה פה?‬
‫הוא מתנקש מהעולם האחר.‬
‫נראה שהוא יכול לעטות צורה של עכביש.‬ ‫-מה לעזאזל? זה לא הגיוני.‬
‫אבל למה הוא רודף אחרי סאקי'לה?‬
‫ברטה, שנראית כמו סאקי'לה,‬
‫נלקחה על ידי האויב.‬
‫יהרגו אותה אם לא נעשה משהו.‬
‫חשבתי שהגורל של סאקי'לה יהיה דומה.‬
‫ככה החיים מקושרים.‬
‫כיצד?‬
‫כמו תמיד, אני לא מבינה אתכם.‬
‫הבחור הזה שאל אותי אם אני "סאקי'לה."‬
‫איך הוא ידע את זה?‬
‫מה? זה מה שהוא אמר?‬
‫אתם היחידים שקוראים לי כך.‬
‫אני לא צריכה שאיזה יצור‬ ‫יקרא לי "סאקי'לה"!‬
‫מה קרה, יו?‬
‫הבנתי, כמובן.‬
‫הבנתי. עכשיו אני מבין הכול!‬
‫מבין מה?‬
‫סאקי'לה, תפני ימינה!‬
‫יש!‬ ‫-ראיתם את כישורי הנהיגה שלי?‬
‫סאקי'לה, שימי לב!‬
‫אתה יו...‬
‫יו!‬
‫מה אתה עושה פה? אנחנו באמצע הקרב!‬
‫באתי לפה להילחם.‬
‫זה לא המקום בו אתה צריך להילחם.‬
‫לא, זה המקום.‬
‫מה?‬
‫זה אתה, נכון? הבוגד בממלכה הזו.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫חשבתי על זה...‬
‫מדוע האדם שניסה להרוג את הנסיכה‬ ‫משתמש בפגיון מקולל?‬
‫הפושע ידע על הרויאל אגיס,‬
‫שלא ניתן להרוג את אסטריד בקלות.‬
‫אז תיארתי לעצמי‬ ‫שהאדם שניסה להרוג את הנסיכה‬
‫הגיע מתוך הממלכה.‬
‫ועוד משהו.‬
‫המתנקש שהגיע אחרינו‬ ‫ידע שככה קוראים לסאקי'לה.‬
‫איך ייתכן שמתנקש מהעולם הזה‬ ‫הכיר את הכינוי שלה?‬
‫אל תגיד לי,‬
‫אתה טוען שאני שלחתי את המתנקש?‬
‫אני חושד בך...‬
‫בגלל סיבה נוספת.‬
‫הניחוח.‬
‫כשנגעת בי,‬
‫הרחתי את אותו ניחוח מהפגיון השחור.‬
‫איך...‬
‫פירוש הדבר הוא שאתה הכנת את הפגיון!‬
‫ניחוח?‬
‫זה מגוחך לחשוד בי בשל הסיבה הזו.‬
‫לקסמים באמת יש ניחוח משלהם!‬
‫לא רק זה, קסמים משאירים סימנים.‬
‫כשר הקסמים, אתה אמור לדעת את זה.‬
‫ואם כן, אז מה?‬
‫גופו של המתנקש שהטיל עליי קללה‬
‫אמור לשאת את סימן הקללה,‬
‫שמשתקף באמצעות הרויאל אגיס.‬
‫אם אתה רוצה להוכיח את חפותך,‬ ‫תראה לנו את גופך!‬
‫הארו!‬
‫אז זה מה שקרה.‬
‫הטרידו אותי דבריו של הבחור הזה, גלרות'.‬
‫אמרת שהעולם הזה הוא רק חלום, נכון?‬
‫זה לא משנה כל כך אם הורגים אנשים בחלום.‬
‫גלרות'...‬
‫זה היה כאילו הוא שמע‬ ‫את השיחות שלנו בטירה הזו.‬
‫עכשיו הכול הגיוני.‬
‫כוחות האויב הפולשים‬ ‫הכירו את הטירה מבפנים ומבחוץ.‬
‫ברטה, את בסדר?‬
‫כן. למזלי, השומרים התרשלו בעבודתם‬ ‫והצלחתי לברוח.‬
‫כלומר, גם סאקי'לה בטוחה.‬
‫נכון.‬
‫בסדר גמור. אתם לא מותירים לי ברירה.‬
‫ובכן, אתם מרוצים?‬
‫אדוני! האויב כבר קרוב...‬
‫מה קורה פה?‬
‫הפאזל הושלם, אני מבין.‬
‫אם כך, אהרוג את כולכם כאן!‬
‫אתה...‬
‫שר הקסמים של אוורמור, גנאוס ויסדן.‬
‫הזהות הנוספת שלי היא...‬
‫מנהיג הדגלים השחורים, גלרות' פלגרים!‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫נסיכה, בתוכך טמון כוח קסום,‬ ‫עצום ובלתי מנוצל.‬
‫כוח בו אני חושק מאוד.‬
‫אשתלט על הכוח הזה ואתחיל במהפכה.‬
‫מהפכה?‬
‫אני הייתי אמור להיות המלך האמיתי!‬
‫מה? אז אתה...‬
‫תהפוך למלך?‬
‫הוא... אבל זה לא ייתכן.‬
‫נכון מאוד. אני אחיך הגדול סדולוס אסטרום!‬
‫נסיך הכתר של אוורמור.‬
‫הנסיך סדולוס נפטר,‬
‫נבל שקרן שכמוך!‬
‫אני חזרתי!‬
‫בעזרת אלכימיה,‬
‫עיצבתי גוף חדש מדם ובשר של שדים.‬
‫אתה באמת הנסיך סדולוס?‬
‫אבא שלי הרג אותי.‬ ‫לעולם לא אשכח את הטרגדיה.‬
‫פידליוס...‬
‫אתה, זה שאותו פינקו אבא ואימא,‬ ‫לעולם לא תוכל להבין.‬
‫אם זה נכון, לעולם לא אדע את גודל הסבל שלך.‬
‫עם זאת...‬
‫זה נכון.‬
‫לעולם לא תוכל להבין ייאוש שנגרם‬ ‫מנטישה על ידי אבא.‬
‫תחת ההצדקה להגן על הממלכה שלנו,‬
‫כילד, הציעו אותי לממלכת האויב של בלאדון.‬
‫הפכו אותי לבן ערובה.‬
‫אבל מצאתי שם רסיסים של אושר.‬
‫פגשתי את אשתי האהובה ונולד לנו ילד.‬
‫אבל אבא תקף והרס את בלאדון,‬
‫וריסק גם את מעט האושר שהיה לי.‬
‫הכול נשדד ממני.‬
‫כבודי כנסיך, הקשר שלי עם אבי,‬
‫ואפילו אהוביי!‬
‫למען הנקמה,‬
‫ירדת למסתור כדי לשרת את הממלכה כשר הקסמים?‬
‫נקמה?‬
‫רגש כה נדוש לא מטריד אותי בכלל.‬
‫אבא תמיד התחרט על זה.‬
‫מה שקרה עם בלאדון‬
‫היה צריך להיעשות בהתחשב במצבה של אוורמור.‬
‫זה לא מקובל!‬
‫בגלל שנולדתי למלך חלש וחסר יכולת,‬
‫הייתי צריך לשאת את הסבל הזה!‬
‫וכך, אשיג כוח מוחלט‬
‫ואהפוך למלך החדש!‬
‫אתה לא תיגע בנסיכה!‬
‫איך אתה מעז לעצור אותי!‬
‫אם תהרוג אותי, גם אתה תמות.‬
‫את מתכוונת לרויאל אגיס שלך?‬
‫אז אתן למישהו אחר למות בעת המעשה.‬
‫הארו, שולטים עליך?‬
‫תפסיק, הארו!‬
‫עכשיו, תהרוג את הנסיכה במו ידיך!‬
‫יו!‬
‫קוטונה, תחזיקי מעמד!‬
‫קוטונה!‬
‫קוטונה...‬
‫- ניתוח בעיצומו -‬
‫מה זה?‬
‫חסר תועלת לחלוטין.‬
‫ניסית להרוג את אהובתך במו ידיך.‬
‫זה היה משעשע כל עוד זה נמשך.‬
‫אתה...‬
‫עבדת על הארו וגרמת לנו להילחם.‬
‫לא אסלח לך על כך!‬
‫נסיכה!‬
‫אסטריד!‬
‫אסטריד מוגנת על ידי הרויאל אגיס.‬
‫שכחת?‬
‫בהחלט.‬
‫עם זאת...‬
‫מה אם אעשה את זה?‬
‫אסטריד!‬
‫יו!‬
‫לעזאזל!‬
‫קח את עצמך בידיים, יו!‬
‫לא... לא למעני...‬
‫מדוע שאתה...‬
‫תחזיק מעמד, בבקשה...‬
‫יו.‬
‫יו...‬
‫לא אתן לו להתחמק מבלי להיענש!‬
‫אני מצטערת, יו.‬
‫תחזיק מעמד, יו.‬
‫הארו...‬
‫אסטריד...‬
‫הו, קיבלת את גורלך?‬
‫לעולם לא אסלח לך!‬
‫הו?‬
‫יו, כבר היה לך את זה, לא?‬
‫הנחישות להגן על אלה שאתה אוהב.‬
‫אדוני...‬
‫יו, בני, עבר המון זמן.‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫אלוהים אדירים, אני לא יודע אם זה הגיל שלי,‬
‫אבל התקשיתי מאוד לפתוח את השער.‬
‫נראה שאתה על סף מוות.‬
‫אתה מפחד?‬
‫אני מפחד.‬
‫אבל... אני יותר מפחד‬
‫שלא אהיה מסוגל להגן על מה שחשוב לי.‬
‫מה זה?‬
‫אתן לך את זה.‬
‫רק לגיבור, האדם הנבחר, מותר להפעיל אותו.‬
‫רגע...‬
‫למה אני?‬
‫מכיוון שאתה ראוי לזה, כמובן.‬
‫חיפשתי...‬
‫מישהו להוריש לו את זה.‬
‫וזה היה קשה!‬
‫אדם הראוי לכוח כה גדול‬
‫לא תמיד נמצא בכל עידן, אחרי הכול.‬
‫עכשיו, נראה לי שאחזור.‬
‫האחות מיקי עשויה לחפש אותי.‬
‫נתראה.‬
‫הגיע הזמן לסיים את הסיפור.‬
‫נסיכה!‬
‫עכשיו תפסתי אותך.‬
‫כעת את תישרפי כמו להבה,‬
‫ותעניקי לי את הכוח הקסום והנשגב שלך!‬
‫ת... תפסיק!‬
‫תעוף מהפנים שלי, יצור מסואב!‬
‫אתה באמת רוצה שאהרוג אותך קודם?‬
‫אז אני אתחיל איתך!‬
‫יו!‬
‫אתה. אתה עדיין חי?‬
‫אז אחסל אותך לחלוטין.‬
‫אני אגן...‬ ‫-יו!‬
‫על הדברים שיקרים לי!‬
‫על האנשים שאני אוהב!‬
‫מה?‬
‫יו.‬
‫יו!‬
‫לא ייתכן...‬
‫זה...‬
‫זה באמת המורנסטאר!‬
‫למה זה כאן?‬
‫המורנסטאר?‬
‫אז מה?‬
‫ברגע שהכוחות שירשה אסטריד‬ ‫ישתלבו עם הכוחות שלי, אהיה בלתי מנוצח!‬
‫הוא מתכנן לקחת את כוחה של הנסיכה בשמיים.‬
‫שום דבר לא יפריע לי פה!‬
‫הנה זה מגיע!‬
‫ציפור, השאילי לי את הכוח שלך.‬
‫יו!‬
‫מה זה?‬
‫אז מה עם זה?‬
‫אוי, לא!‬
‫נראה שניצחנו.‬
‫זה נגמר.‬
‫איפה החרב שלך?‬
‫אתה שלי!‬
‫יש!‬
‫יו!‬
‫אסטריד.‬
‫תודה לאל!‬
‫כל הקרבות הסתיימו?‬
‫כן, מכיוון שגלרות' הובס,‬
‫כוחות האויב נסוגו.‬
‫מי ייתן ואחי הגדול ינוח על משכבו בשלום.‬
‫עלינו להיזהר מכך וליצור עולם ללא מלחמה.‬
‫בואו נתפלל כי השלווה תשרור כעת באדמותינו.‬
‫בהחלט.‬
‫אדוני, נסיכה...‬
‫תודה לאל ששניכם שלמים ובריאים.‬
‫אתה בסדר, בארטון?‬
‫אני, בארטון, בלתי מנוצח!‬
‫זה מה שאתה.‬
‫ושניכם...‬
‫תודה שהצלתם את הממלכה שלנו.‬
‫קבלו את הכרת התודה שלי.‬
‫רק נלחמנו למען היקר לנו.‬
‫אני מבין.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫שניכם נוסעים בין עולמות.‬
‫לא, הם הצליחו לעבור בין העולמות‬
‫בזכות הכוח של גלרות'.‬
‫הנה זה.‬
‫יו, הארו, הגיע הזמן לומר שלום.‬
‫כאשר השער ייסגר,‬
‫לא תוכלו עוד לעבור מהעולם הזה לשלכם.‬
‫יחד עם הכוח של גלרות',‬
‫גם הקסם הזה ייעלם.‬
‫באמת?‬
‫אתם צריכים למהר.‬
‫עברו דרך השער וחזרו לעולם שלכם.‬
‫אסטריד...‬
‫הבנתי.‬
‫יו...‬
‫לעולם לא אשכח אותך.‬
‫אסטריד, אני...‬
‫מבקרים לא מורשים להישאר זמן רב בעולם הזה.‬
‫האגדה מספרת שהשהייה עלולה להיות קטלנית.‬
‫אבל...‬
‫לא. אתה לא יכול.‬
‫אם תישאר, תהיה בסכנה.‬
‫רציתי להיות זו שתצחק,‬ ‫תבכה ותילחם יחד איתך.‬
‫רציתי להיות איתך לעד.‬
‫אסטריד...‬
‫יו, לא נותר לנו זמן.‬
‫השער נסגר. בוא נלך!‬
‫היו שלום.‬
‫שמרו על עצמכם.‬
‫בהצלחה בעולם האחר.‬
‫כן, לא עוד קרבות חרבות בשבילנו.‬
‫אנחנו הולכים.‬
‫קדימה, יו.‬
‫להתראות, אסטריד.‬
‫הארו, אני מצטער, אבל אני...‬
‫יו!‬
‫הארו...‬
‫להתראות.‬
‫מה? יו, לא!‬
‫יו!‬
‫יו...‬
‫הארו, אתה ער!‬
‫אני כל כך שמחה!‬ ‫איזו הקלה!‬
‫אני...‬
‫הרכב נפל לנהר.‬
‫היית מחוסר הכרה במשך חודש‬ ‫מאז שהביאו אותך לבית החולים.‬
‫פחדתי שלעולם לא תתעורר.‬
‫אני כל כך שמחה.‬
‫אני מבין.‬
‫אני אודיע לאימא שלך ולכולם.‬
‫כן, תודה.‬
‫ויש לי חדשות טובות.‬
‫חדשות טובות?‬
‫הארו?‬
‫קוטונה!‬
‫מה לגבי המחלה שלך?‬
‫היא עברה ניתוח. הצליחו להסיר את הגידול‬
‫ואמרו שהיא תהיה בסדר.‬
‫הרופא אמר שזה נס.‬
‫באמת? אני ממש שמח בשבילך.‬
‫אני ממש שמח.‬
‫הדאגת אותי, קוטונה.‬
‫כן, אני מצטערת, הארו.‬
‫אבל אנחנו שוב יכולים לריב.‬
‫נכון.‬
‫אני כל כך שמחה.‬
‫איפה אתה, יו?‬
‫חזרת, נכון?‬
‫נלך להראות ליו איך מצבך השתפר.‬
‫לאן הוא הלך?‬
‫כן, איפה יו?‬
‫יו? יו...‬
‫נכון. צריך ליידע גם את יו.‬
‫מה? יו?‬
‫יו?‬
‫מי זה יו?‬
‫הזיכרון של יו נמחק מכולם...‬
‫עכשיו אני מבין.‬
‫מי אתה באמת, יו.‬
‫- חנות הפרחים של סאקי -‬
‫יו.‬
‫אתה היית אני.‬
‫"אלו שחייהם מקושרים,‬
‫נוטים לאהוב את אותם דברים ואנשים דומים.‬
‫זה מה שאמרת, נכון?‬
‫כשאני חושב על זה,‬
‫התאהבנו באותו אדם.‬
‫"אני מקווה שאתה לא בחברת מעריצה.‬
‫אתה עלול להידקר."‬
‫שנינו התאהבנו באותו תפוז חמוץ.‬
‫יו...‬
‫היית תושב של העולם האחר.‬
‫הייתי במטוס שהתרסק כשהייתי תינוק.‬
‫הייתי הניצול היחיד.‬
‫הייתי רק תינוק,‬
‫אז אני לא זוכר את אימא ואבא שלי.‬
‫הגעת ביום של התאונה.‬
‫זה לא שאתה לא זוכר אותם,‬
‫הם מעולם לא היו שלך.‬
‫כלומר, אימא ואבא שלך.‬
‫במילים אחרות, אתה ואני‬
‫חולקים את אותם חיים בעולם הזה ובעולם האחר.‬
‫הפכנו להיות חברים,‬
‫אבל היינו אמורים לחיות בעולמות נפרדים.‬
‫כעת אני יודע, שאתה...‬
‫היית נוסע בין עולמות.‬
‫והסיבה שבאת לעולם הזה‬
‫הייתה כנראה...‬
‫כדי להציל אותי.‬
‫יוזמה כזו מגדירה את מי שאתה בדיוק.‬
‫זו רק תיאוריה,‬ ‫כפי שנהגת לומר לעיתים קרובות,‬
‫אבל עכשיו אני מניח,‬ ‫שאתה חי בעולם האחר‬
‫עם האדם שאתה אוהב.‬
‫בדיוק כמוני וקוטונה.‬
‫יו...‬
‫אני מרגיש אותך קרוב יותר מתמיד.‬
‫אני לא יודע למה,‬
‫אבל אני מרגיש אותך.‬
‫שמור על עצמך, יו.‬
‫בסופו של דבר, אתה ואני נשמות תאומות.‬
‫תרגום כתוביות: דוד מלכה‬